Tid: Framtiden Plats: Stockholm
Undrar om allt går bra i år.
Varje år samma oro. Varje år går allt bra.
När ska jag sluta oroa mig? Antagligen snart.
Enda fördelen med att vara 79...
Svenska vetenskapsakademin har röstat igen.
Karolinska institutet har röstat.
Svenska akademin har röstat.
Återigen ska vi odödligförklara några medmänniskor.
Damer och herrar, årets nobelpristagare.
Litteraturpriset gick till romanförfattaren Andrew Craig.
Den yngste pristagaren sen Kipling, som var 42 år gammal.
Kemipriset gick till paret Marceau i Frankrike.
För banbrytande forskning i mänskliga fortplantning.
Max Stratman, bosatt i USA, tilldelas priset i fysik-
- för sin forskning i solenergi som framtidens raketbränsle.
De kommer att tilldelas guldmedalj, diplom-
och en check på 50000 dollar.
För forskning i transplantation av mänskliga organ-
tilldelas dr Garret och dr Farelli nobelpriset i medicin.
Dr Garret är en av tre amerikaner som får nobelpriset i år.
De andra två är fysikern dr Stratman och författaren Andrew Craig.
Pristagarna bor traditionsenligt på Grand Hotel i Stockholm.
Sluta! Under nobelveckan talar vi uteslutande engelska.
Också när vi grälar.
Det är min tur att bära brickorna. Han gjorde det förra året.
Snälla ni. Ni ska båda få bära brickorna.
- En bär, den andre assisterar. - Jag bär.
Ni får turas om. Jag vill inte höra ett ord mer om det här.
Allra minst på svenska.
Vem först? Medicin, litteratur, kemi, fysik...
- Jag känner för medicin. - Du behöver fysik.
Priset i medicin delas av dr John Garett, USA-
och dr Carlo Farelli, Italien.
Dr och mrs John Garrett med barn... svit 447.
Nu går vi... assistenten.
- Mrs Garrett, från ledningen. - Vad snällt.
Har inte sjukhuset dr Ohmans privatnummer?
- Får jag? - Jag vill ha en banan!
- Tysta! - Bort med tassarna.
- Här. - Nej tack.
Jag är inte sjuk, jag vill tala med dr Ohman det är viktigt.
Jag blir snart sjuk. Nu lägger jag på. Adjö.
Jag skulle aldrig ha kommit. Jag måste ha bevisen mot Farelli.
- Finns det bevis? - Vad betyder farelli?
Han har stulit halva pappas pris.
- Ska de inte sova nu? - Jo.
- Vem där, man eller kvinna? - Betjäningen.
- Dr Farelli? - I egen hög person.
- Med hälsningar från ledningen. - Kom in.
Sätt det bredvid mamma så hon kan äta utan att röra sig.
- God natt. - Tusen Tack. Adjö.
Precis vad jag behöver.
Se hur jag gör med kemipristagarna. Dr Claude Marceau-
- och dr Denise Marceau. Se och lär.
Ja, du behöver övervakning.
- Jag har inte beställt. - En gåva från ledningen.
- God kväll, madam doktor. - Tack det samma.
Kan min sekreterare få en också?
Ja, pristagarnas gäster åtnjuter lika stor gästfrihet.
- Skriv ett passande kort också. - Tack. Adjö.
- Måste du göra så? - Vi kan lika gärna ha lite kul.
Är det mitt fel att vi får priset? Vi kan åtminstone uppträda värdigt.
Värdigt? När de har placerat oss i samma rum?
- Är vi inte man och hustru? - Ja, men vad ska hon tro?
Kom in, cherie. Det är öppet.
- Vem gör mig den äran? - Grand Hotel, miss.
Inte ni? Till Grand Hotel. Ställ den där.
- Ska jag öppna champagnen? - Nej, inte än.
Tack. Låt dörren stå på glänt.
Han sa väl sekreterare?
Han måste ha sagt fel.
Miss Stratman?
Till dig och dr Stratman från Grand Hotel.
Vad snällt. Min morbror vilar just nu.
- Orkar du? - Om jag tappar den, ringer jag.
- Jaha. God natt. - God natt och tack.
- Var det inte dina vänner? - Bergs kommer om en timme.
Vad gör du uppe?
Tänk dig gamla jag i så fin kostym? Vilken förolämpning.
Kan jag inte bara ha en vanlig tröja?
Nej. Och om du inte vilar nu, släpper jag inte ut dig i kväll.
Jag ska möta en gammal vän.
- Bara du kunde stanna... - Vad har vi här?
- Schnapps? - Den blir skrynklig.
Jag kan knappt bärga mig tills jag får ta på mig den.
Vi firar två saker. Att du har blivit kvinna-
och att jag dåraktigt nog tilldelas nobelpriset.
- Som om jag vore viktig. - Du ska vila.
Jag måste skynda mig ta en sup innan jag vaknar.
Det är ingen dröm, farbror Max.
Är det Andrew Craigs svit?
Jo, ställ det där.
Gå inte.
Ta bort flaskorna. Champagne, öl, akvavit, ut!
Då får han ju inget att dricka.
- Precis. Gör som jag säger. - Vem är du?
Miss Anderson från Utrikesdepartementet.
Mr Craig landar om en halvtimme. Ta emot.
- Där är han. - Fin maskin.
- Och fin martini. - En för mycket?
Förneka mig inte rätten att vara redlös.
- De väntar på dig. - Jag är rädd för det.
Efter den här turen känns det som om jag känner dina ben.
- Uppför dig nu. - Stygga flicka.
- Ett leende, mr Craig? - Säg nåt roligt.
Jag är greve Jacobsson. Jag tar emot dig å Stockholms stads vägnar.
- Tack. Roligt att vara här. - Mr Wilson, din ambassadör.
Gratulerar. Vi är stolta.
- En bild till. - Vi har ett par frågor.
Var höll ni hus när jag behövde er?
Mr Blackman från Svenska akademin.
- Jag är hedrad. - Riksradion. Säg ett par ord.
Jag är glad att se Sverige under så gynnsamma omständigheter.
- 50000 dollar? - Du skulle ha anlänt i morse.
- Jag träffade en Dansk flicka i Köpenhamn. - En vän?
Nu är hon det.
Mr Craig, Ingalisa Anderson från utriksedepartementet.
- Jag ska visa dig till rätta. - Hej.
Taxin väntar.
Följ mig. Ursäkta.
- Det artar sig. - Ett par ord till.
Sen är det rundtur i stan. Fredag eftermiddag...
- Håller jag dig vaken? - Knappt.
- Det kan vänta. - Jag är alltid oartig.
Jag vet. Jag har studerat dig.
- Hur mycket vet du? - Att du struntar i priset.
Du hotar att tacka nej, men du vill ha pengarna.
- Vad stod det nu i Time Magazine? - Inte fy skam?
Just det. Inte fy skam.
Ja, du känner min utsida.
Men nio tiondelar av isberget kan man inte se.
- Det handlar snarare om isbitar. - Du har läst på.
- Vad ska du göra åt det? - Hoppas och be en bön.
- Vi ska göra vårt bästa. - Absolut.
Varför du och inte en gammal diplomat?
Du är ensam och har vissa sociala uppgifter.
Vi trodde du skulle föredra det så här.
- Är de inte oroliga för dig? - För att du är kvinnokarl?
- Nåt sånt. - Förlåt mig, mr Craig.
Men jämfört med en medelmåttig skandinav-
är du bara en amatör.
Vill du gifta dig med mig?
Varför välja bara en rätt, när det finns smörgåsbord?
- Trevligt ställe... - Du har utsikt mot palatset.
- Hoppas du blir nöjd. - Om kungen inte smygtittar.
Hur ser planerna ut i kväll?
Du ska sova ut inför presskonferensen i morgon.
Det är mr Andrew Craig. Mr Lindkvist hjälper dig.
- Välkommen till Grand Hotel. - Tack.
- Ursäkta mig. - Ja.
- Kan du posta det? - - Ska inte pristagarna hälsa?
Mr Andrew Craig, litteratur. Dr Max Stratman, fysik.
Den unge mannen som kan använda ord?
- Mina herrar... - Tack.
- Angenämt att träffa dig. - Detsamma. Gratulerar.
Menar du det? Vi måste talas vid.
Jag beundrar dina ord, men inte dina intervjuer.
Nobelpriset betyder bara pengar för dig.
Är det att respektera mr Nobel och ditt land?
Ska vi ta en schnapps och prata i morgon?
- Om du inte ger mig smisk. - Det kan jag inte lova.
- I morgon. - I morgon. Tack.
- Vad gör folk på natten? - Kungliga operan...
Nej, nåt mer vulgärt... Dans och musik.
Drinkar och lite lokalkulör...
- Lokalkulör? - För att spä på.
Det finns Hamburger Börs, Bacchi Vapen, Golden Crown...
- Nej, inte Golden Crown. - Varför det?
- För många lös släppta flickor. - Hemskt. Tack för varningen.
Jag skriver det här, så du inte råkar gå dit.
Allt är klart. Glöm inte presskonferensen i morgon.
Jag går och lägger mig genast. Kan du stoppa om mig?
- Jag är ingen tjänstepiga. - Ingen är perfekt.
- Utom under nobelveckan. - Ja, miss Anderson.
- Var det inte Andrew Craig? - Tyvärr.
Bufflar har inget i Stockholm att göra den här veckan.
- Har du läst honom? - Det är inte mitt jobb.
Han är fantastisk. Farbror Max?
- Ska du inte träffa nån? - Vissa tål att vänta.
Bra. Nu kan jag pussa dig adjö igen.
Varför adjö? Ses vi inte ikväll?
Inte om mr och mrs Berg ska ta mig till alla fina nattklubbar.
- En del ofina också. - Jag gav mr Berg en lista.
Allt från Amassadeur till the Golden Crown. Han har lovat.
- Ha så kul. God natt. - God natt.
Max. Max...
Min käre vän Max.
- Vi möts igen, Eckart. - Jag flög hit i morse, för din skull.
Jag borde vara hedrad, men jag har magknip.
- Jag vet ett ställa med bra mat. - Nej, ingen får se oss ihop.
Det är gott att promenera. Läste du mitt meddelande?
- Jag slängde det. - Är mina gratulationer ovälkomna?
- Jag sa ju att jag inte vill. - Men du kom.
Min gamla stolthet. Man är inte en värdig nobelpristagare-
om man inte vill kännas vid sin gamla kollega.
- Ditt land behöver dig. - Mitt land är USA.
- Mitt land då. - Det tillhör andra.
Jag erbjuder dig det högsta: Fullständig autonomi.
Tre gånger din nuvarande lön. Du bidrar till världsfreden.
- Freden? - Älskar du inte ditt fädernesland?
- Mer än såna som du fattar. - Hör på.
Jag har order att säga detta: Du ska tala med pressen i morgon.
Du förbereder världen på att du tänker komma tillbaka hem.
Du antyder att USA använder vetenskapsmän för att skapa krig.
Sen ska du med en gest avfärda ditt arbete hos imperialisterna.
Vad är det för en gest, Eckart?
Du ska avsäga dig nobelpriset.
Var det därför du flög hit? Kom jag för att höra sånt nonsens?
Det är så viktigt att jag inte kan sova, innan jag övertalat dig.
Innan de vidtar åtgärder.
Nu kan du sova lugnt.
Vad är detta? Vad gör ni?
- Skål. - Ja, skål.
- Tröttar jag ut dig, mr Berg? - Inte alls.
Jag gäspar för att det är så rökigt.
- Det tillför mer syre. - Rolf då...
Jag talar tyvärr inte svenska.
Han frågar om du vill dansa.
- Gärna. Går det bra? - Ja.
Jag sa att han får en dans.
Skriv upp det på räkningen.
God natt. Nu ska vi nog gå.
Jag mötte ett par Londonvänner. Gör det nåt?
Inte alls. God natt. Kom, kära du.
- Tack för allt. - God natt, kära du.
Jag tittade bara. Du borde täcka över henne med nåt.
- Hej. - Lägg dig inte i.
Finns bara en lösning. Jag och flickan går ut.
- Bort med dig. - Röda korset eller nåt?
- Vill du dansa? - Jag kan inte ens krypa.
Då sätter jag mig.
Jag heter Smith. Amerikansk turist, aningen berusad.
Vill du ha pengarna nu eller senare?
Nu fick jag en idé.
- En drink? - Nej tack.
Du talar bra engelska, miss...?
- Greta Garbo. - Får jag kalla dig Ingrid?
Ja då. Ska vi inte lämna den här trängseln en stund?
- Gillar du inte trängsel? - En del saker är privata.
Och vi vill inte vara iögonenfallande, mr Smith.
Hur gammal är du? De flesta töserna här är...
- Du ska ligga i sängen. - Gärna.
Vem är din sjuka vän?
Ska vi verkligen till mitt hotell? Otroligt land det här.
- Varför det? - Det är fullt av överraskningar.
Skulle det vara nåt? Vänta tills vi kommer till hotellet.
Ska vi inte gå en och en?
Det gör inget. De känner mig. Har du nyckeln?
- Jag går ingenstans utan den. - Amerikaner är så smarta.
- Jag har inte förtjänat det. - Jo då.
Alla påstår att jag liknar Andrew Craig.
Inte den dörren och inte den dörren.
Det är... den dörren.
- Fel dörr. - Rätt dörr.
Sov gott, mr Andrew Craig. Jag är dr Stratmans brorsdotter Emily.
Tacka mig i morgon.
- Vem var det? - Nattens goda gärning mr Craig.
För framgång.
- Framgång. - Vi ska lyckas.
- Ivar sa att allt gick bra. - Ja. Sluta oroa dig.
- Jag befaller dig. - Vad är klockan?
- 12.10. - Fel. Du behöver glasögon.
Duktig flicka. Förlåt.
- Inget närmre än 2 meter. - Bra.
Mrs Merceau, får jag ställa en aningen vanvördig fråga?
Om den inte är alltför vass.
Eftersom ni har vunnit nobelpriset för er forskning i fortplantning-
- är det inte lite ironiskt att ni själva inte har barn?
- Ironiskt, nej, Men förklarligt. - Jag förstår inte hur...
Vi har forskat länge sida vid sida.
Vi ser varandra snarare som kompletterande hjärnor.
Jag vet ännu inte hur jag ska tackla det.
Men min man har anpassat sig fint.
- Kan du läsa upp det? - Jag fick inte med allt.
Det var konstigt.
- Vill du tillägga nåt? - Nej. Du har redan sagt allt.
Nu får ni ursäkta oss.
Var är din sovande skönhet? Åk upp och hämta honom.
Vi har aldrig träffats. Jag var ovetande om Farellis forskning.
Och vice versa.
- En man kände till min forskning. - Det var långa, hårda nätter.
Jag slet ensam på Instituto Superiore i Rom.
Medan min eminente kollega dr Garrett slet ensam i Kalifornien.
Båda använde vi oss av trial and errormetoden.
Dr Farelli är alltför generös.
Jag strävade från A till B till C-
- medan han skuttade från A till Z utan ett enda experiment.
I Rom följer man romersk sed. Improvisation.
Dr Garett, vem var det som kände till ditt arbete?
Dr Erik Ohman, framstående kirurg i Stockholm.
För tre år sen arbetade han med hjärttransplantationer.
Jag skrev till honom och erbjöd mina resultat. Strikt förtroligt förstås.
Jag ser verkligen fram emot-
- att få träffa dr Ohman igen, ansikte mot ansikte.
- Farelli mötte honom för ett år sen. - I Geneve, ja.
Tyvärr hade vi bara tid att talas vid som hastigast.
Säkert.
Kom in.
- Sätt det där. Jag tar det snart. - Det kanske inte vill bli taget.
- Kan du vara snäll och följa med? - Har du ägg och skinka i väskan?
- Det finns kaffe på konferensen. - Den dömdes uteblivna måltid.
Varför så rädd för pressen?
För att jag måste avslöja ett par små hemligheter.
- Vilka hemligheter? - Jag skriver långsamt.
Igår verkade du vara snabb i vändningarna.
Tack vare miss Stratman.
Inavel mellan pristagarna och deras familjer-
är inget vi uppmuntrar.
- Hon rörde mig inte ens. - Det vill jag gärna tro på.
Jag finner ärliga män oemotståndliga.
Vänta. Jag ska vara oemotståndlig.
Du har funnit ett sätt att utvinna solenergi-
- men kan du förklara det lite närmre?
Svenska vetenskapsakademin kan inte heller klargöra saken.
De har vissa direktiv från USAs regering... Av säkerhetsskäl.
Du verkar inte helt tillfreds med Washington?
Säkerhet har blivit en livsstil i allt högre grad.
En hållning som ursäktas med att vi måste överleva.
Det är tråkigt för en vetenskapsman.
Men säkerhet är inte en amerikansk uppfinning. Järnridån...
Ursäkta.
Jag diskuterar uteslutande min forskning och mig själv.
Och inga bilder utan min tillåtelse.
Dr Stratman, varför stannade du i Tyskland under kriget-
när så många flydde landet?
Jag kan bara svara för mig själv.
Mina nära och kära satt i koncentrationsläger.
Min stackars fru, min bror Walter med familj...
Om jag samarbetade fick de leva.
Men trots det överlevde bara min brorsdotter Emily.
Det borde stilla er nyfikenhet.
Är det sant att du kidnappades av USAs armé när kriget var slut?
Att du fördes till USA och tvingades arbeta för imperialisterna?
- Ingen kommentar. - Du behöver bara svara nej.
Jag vill avsluta med följande:
En vetenskapsman föredrar att verka där hans resultat-
- inte används till att exploatera mänskligheten.
Det är något jag grubblat på länge.
- Vad menar du med... - Tack för er uppmärksamhet.
- Hoppas det inte var för tungt? - Det var tyngst för dem.
Får jag presentera litteratur- pristagaren. Andrew Craig.
- Det är dr Stratman. - Roligt att råkas, mr Craig.
Jag trodde du var äldre.
Har du glömt att vi möttes igår?
- Hur mår du idag, mr Craig? - Bra...
- Tack vare dig. - Har ni mötts förut?
- Ja, men det verkar som... - Mr Craig, de väntar.
- Det är världspressen. - Fatta mod.
Jag vill lyssna på mr Craig.
Damer och herrar, mr Andrew Craig från USA.
Fråga på.
Vad var din första reaktion på utnämningen?
Ingen. Jag var för full.
Du verkar nykter nu.
Hur känns det att rangeras bland Faulkner, Camus och Hemingway?
Varför jag? Jag har inte publicerat nåt på 5 år.
Du har skrivit sex mästerverk.
Men knappast sålt nåt.
Är alkohol stimulerande för inspirationen?
- Nej. Bara nödvändigt. - Varför det?
Jag är väl sur för att läsarna sviker.
Och jag är sur på Svenska akademin
- som tvingar mig att dö officiellt när jag gjorde det så bra privat.
Men "Återkomsten till Kartago då? Den som du jobbat på i sex år?
Den finns inte. Jag hittade på den för att dölja-
att jag inte kan skriva längre.
Om böckerna inte säljer och du inte skriver längre-
hur har du då överlevt?
Vill du veta det? Deckare.
Jag äter och klär mig tack vare en ström av deckare-
- rysare och kriminalromaner, skrivna under pseudonym.
Jag avslöjar inte namnet. Svenska akademin-
kanske återkräver de 50000.
Ursäkta, men det är svårt att tro-
- att författaren till "Croydons murar och "Den felande staten"-
kan göra det du just beskrivit.
Jag har näsa för livets mystiska sidor.
- Jag ser konspiration överallt. - Kan du ge oss ett exempel?
Det är lite kort varsel...
Den här kanske.
Lova att inte sno idén.
Nobelpristagare kommer till Sverige. Dricker, äter, hedras.
Ingen anar att han är en bedragare.
Den riktige vinnaren passar på att njuta en helg i Acapulco.
- Absurt! - Varför det?
Hur vet ni att jag är Andrew Craig? För att ni sett fotografier?
Har ni sett mig innan jag landade igår?
Dr Stratman är kanske dr Marceau med skägg-
- och dr Marceau är kanske sin frus frisör.
- Tack för exemplet. - Ingen orsak.
Vi har upptagit nog av mr Craigs tid.
Presskonferensen är avslutad.
- Arg? - Jag riskerar att få sparken...
- Imponerad. - Det finns mer där det kom från.
- Spara det till en regnig dag. - Natt.
- Får jag tala med dig? - Någon vill kännas vid mig.
- Miss Stratman, miss Anderson. - God dag.
Miss Anderson är min värdinna i Stockholm.
- Vilket underbart uppdrag. - Tack för din hjälp igår.
Ska vi äta lunch ihop?
Jag måste gå. Glöm inte greve Jacobssons reception kl 19.
Jag hämtar dig kl 18.30. Kontorsnummer och hemnummer.
Om du behöver ringa. Adjö.
- Hon tycker inte om mig. - Jag tycker inte heller om dig.
- Usch då. Var kan vi prata? - Det måste finnas en bar.
Annars får du uppfinna en.
Tack. Du kan börja blanda en till.
- Du var ganska smart igår. - Inte sant?
- Det går inte när jag är nykter. - Då behövs det inte.
- Vad var din avsikt? - Rädda en dåres nobelrykte.
- Jag har förlorat det nu. - Nej, du var fantastisk.
Vad har du nu i kikarn? Du ville prata.
- Ja. Mötte du farbror igår? - Ja, när jag checkade in.
Jag förstår.
Har han minnesluckor?
Jag vet inte. Jag var bara barnet när han emigrerade.
Hur kunde han överge ett barn som du?
Jag hade en fosterfamilj i Montreal.
Morbror Max och jag skrev brev men vi träffades inte.
Jag pluggade i London. När han vann nobelpriset-
- bjöd han hit mig så vi äntligen kunde träffas.
Vi möttes igår för första gången.
Verkade han annorlunda idag jämfört med igår?
- Skratta inte. - Berätta.
När jag mötte din farbror igår verkade han vänlig.
Han kände till mitt arbete.
Han tyckte om att bli fotograferad och var tydligt proamerikansk.
Men idag... kände han inte ens igen mig.
Hans röst och utseende är annorlunda.
Han vill inte bli fotograferad och är starkt anti-amerikansk.
Farbror Max?
Igår tyckte jag att han verkade jättekort.
Idag var han...
- Han har visst växt. - Mr Craig.
För din egen skull, gå inte runt och prata om det här.
Jag lovar att skona ditt rykte, och inte heller göra det.
Jag ska fundera på saken.
Jag måste gå. Jag ska äta lunch med farbror Max.
Vi ses i kväll.
Skriv upp det på mig, tack.
- Mr Craig. Denise Marceau. - Jag borde känt igen dig.
Inte alls. Du har synfältet fullt att Stratman- flickan.
Men mina ögon är stora nog åt två vackra kvinnor.
Jag vet. Sätt dig. Vetenskapen behöver litteraturen.
- Jag tänkte äta lunch. - God idé.
- En dry martini. - Två.
Miss Stratman är i ditt vänstra öga.
- Ursäkta, doktorn. - Säg Denise.
- Rimmar på chemise... - Du är rätt man att råda mig.
- Vadå för råd? - Rent litterärt.
Så här är det. En make älskar sin fru, men har glömt det-
- p g a sin besatthet av en annan kvinnas kropp.
Hur kan intrigen sluta lyckligt för frun?
- Får jag säga Andrew? - Gärna.
- Bör hon hota honom? - Funkar inte.
- Sanningen om älskarinnan? - Vad är sanningen?
- Hon är bländande. - Illa.
Då återstår bara för frun att hitta en älskare.
Så hennes man inser att hon är attraktiv.
Kan det funka, Andrew?
Vad vill hon ha av älskaren?
De kan låtsas ha ett förhållande.
Skapa en illusion... Inte på riktigt.
Inte på riktigt?
Tack. Skål.
För illusionerna.
Min tredje martini och jag har inte ens ätit frukost.
Jag arbetar för hotellet. Tack ska ni ha.
Hoppas min man får en kopia.
- Telefon, mr Craig. Följ mig. - Vänta här.
Hej, mr Craig här.
Jag... Sa du Stratman?
Vad är det med Stratman? Tala engelska!
Vänta lite... Talar du svenska?
- Jag är född här. - Vad försöker han säga?
Martin Trotzigs gränd, nr 40. Du ska komma genast.
Han heter Lindblom. Det var nåt om en mr... Stratman. Brådskande.
- Vad var adressen? - Jag ska skriva den.
Martin Trotzigs gränd, nr 40.
Gamla stan, på andra sidan kanalen. Det är bråttom.
- Tack. - Adjö.
Låt mig gissa. Du fick just veta att du inte får nobelpriset.
Det är oartigt, men jag är måste gå.
- Vad heter hon? - Pomperipossa.
- Ursäktar du? - Du får böta ikväll.
Martin Trotzigs gränd.
Hallå...?
Mr Lindblom?
Hallå.
- Mås... - Va?
Förlåt, var hittar jag polisen? En konstapel?
Nej! Backa, nej!
Förlåt mig, men historien är jätte rolig.
Särskilt det med dr Stratman- kopian.
- Glad att kunna roa. - Hade du druckit?
Det sa jag för att förklara vad jag gjorde i vattnet.
- Bra att du inte sa vem du är. - Jag vågade inte.
- Men ingen alkohol? - Nej. En martini med Emily.
Eller två... Och en liten med Denise Marceau.
- Det är allt. - När ska du hinna med Farellis mor?
- Mina kläder är torra, men inte jag. - Du borde byta om.
Nej, vi ska till Martin Trotzigs gränd nr 40-
- så du och konstapeln slutar skratta åt mig.
Reta inte polisen. Det får inte nå ut till pressen.
Bara jag slipper simma!
Den här stan behöver livvakter och inte polis.
Förlåt att vi stör...
Hon talar inte engelska.
Nåt är fel, hon är för glad. Fråga om hennes man.
- Får jag fortsätta? - Ja då.
Hennes man är på semester i Schweiz, sen en vecka tillbaka.
Är det Oskar?
Hans kropp låg där, på golvet, tidigare idag.
Hon har varit hemma hela dan.
Vänta bara tills hon går på begravningen.
Fråga vad han jobbar med. Jobbade med.
Han är sminkör på Svensk film.
Kände han en Stratman?
- Vi kanske ska gå? - Men jag såg honom...
Teven... Fråga var hon ställt teven.
- De har ingen teve. - Hon ljuger. Den stod här.
Han såg väl presskonferensen.
- Ska vi gå, mr Craig? - Nej. Vad betyder "mås"?
Mås betyder "seagull". Det finns fullt av dem i Stockholm.
- Va? Ar det allt? - Ja.
- Va? Är det allt? - Ja.
Du spelar bra som den glada änkan.
Jag vet vad du tänker. Säg det bara.
Okej. Jag funderar på vad jag ska ha på mig i kväll.
Jag var uttråkad, fantiserade ihop ett mord och hoppade i kanalen.
Vad ska du göra, konstapeln?
För UDs skull glömmer vi alltihop.
Också att nån försökte mörda mig?
Allt tyder på att "mördaren också är på semester i Schweiz.
Blir jag inte anhållen för fylledykning?
Vågar jag lämna dig ensam till kl 18.30?
Jag ska tina upp i ett varmt bad. Vad kan hända?
- Du kan sugas ner i avloppet. - Miss Anderson.
Ta ett varmt bad innan du kommer. Du behöver också tinas upp.
- Vem är det? - En mörderska.
Hej. Lever du?
- För tillfället. - Tidningarna har tryckt intervjun.
- Hur klarar jag mig? - Bra att du inte kan svenska.
Står det inget om herr Lindblom?
Nej. Ska jag?
- Gott. - Badolja.
Hur säger man förtjusande? Och kvinna?
Vem ska du tala svenska med?
Vem ska du förtjusa?
Så.
Ska vi ta en drink innan vi går?
Vi är sena. Kommer inte på fråga.
- Så sant. - Vad gör du?
Inspekterar UD. Och jag som inte ville resa till Sverige...
Det här är inte schemalagt.
Man måste kunna improvisera, miss Anderson.
- Jag borde inte lyssna på dig. - Vad har jag sagt?
- Om att tina upp i badet. - Gjorde du det?
Alldeles för länge.
Jag har alltid haft det hett om öronen.
- Jag trodde isberg aldrig smälte. - Jag trodde Sverige var neutralt.
- Det skulle du inte gjort. - Kungen ska inte se oss.
Han förstår att jag bara gör min plikt.
Sluta inte.
Jag håller dig borta från askan genom att kasta dig i elden.
Det här kräver mer än en drink.
Det här kräver... en hel massa.
- Ja? - Vi måste kanske till och med...
Nej! Vi får inte komma för sent.
- Där är Stratmans. - Och här är vi. Vi stannar här.
- Vi får se vad vi kan se. - Knappast.
- P g a Emily? - Nej, p g a farbrorn.
- Om det är hennes farbror. - Fattar du nu?
- Gosse... - Vad är det?
- Servitören... - Vad är det med honom?
Han liknar den som...
Hovmästarn? Ursäkta mig.
Har vi inte mötts förut?
Nog minns du mig. Andrew Craig?
Nobelpristagare drunknad.
Det här då: Lindblom, hugg- hugg.
Inte det? Vad heter du?
Daranyi. Vill ni ha en canapé?
Vilken har du gömt liket i?
- Var är greve Jacobsson? - Gör inte bort dig igen.
Vänta här. Greve Jacobsson?
Där är du, mr Craig. Dr Farelli, mr Andrew Craig.
- God dag. - Signora Farelli, mr Andrew Craig.
- Dr John Garrett och mrs Garrett. - Gratulerar, Craig.
- Vi är långt hemifrån. - Verkligen.
- Det har hänt nåt konstigt... - Denise och Claude Marceau.
- Andrew! - Din fru och jag åt nästan lunch.
- Jag har sett fotot. - Hoppas det var skarpt.
- Tack för alla rosorna. - Extravagant må jag säga.
Det är miss Souvir, Claude Marceaus sekreterare.
- Hej. - Gratulerar, doktorn.
- Äntligen... - Det är mr Wilson, din ambassadör.
Vilken uppståndelse du gjorde i tidningarna.
På tal om uppståndelse... Ser du servitören?
- Ja? - Vet du vem det är?
En av catering firmans anställda.
Han heter Deranyi.
Skratta inte nu, men han försökte döda mig idag.
Käre greve, vad skulle gästerna säga om såna servitörer?
Han har mördat en som skulle avslöja nåt om dr Stratman.
- Sen knuffade han mig i kanalen. - Drunknade du?
Polisen bör förhöra honom om Lindbloms lik.
- Har det försvunnit? - Ja.
Det räcker. Jag avbröt intervjun för att rädda ditt skinn idag.
Och jag nämnde inte Andersons rapport för mr Wilsons.
- Rapport? - Hon rapporterade allt som hänt.
Hon pådrog sig en tillrättavisning.
Hoppas inte det ska upprepas!
Mina herrar...
- Nå? - Ingenting. Du har skrivit rapport.
- Jag var tvungen. - Var det han som valde badolja?
- Tror du det? - Vad ska jag tro?
Det här, dåre.
Jag ska ta reda på vad som pågår och bevisa att jag har rätt.
- Vad ska du göra? - Det säger jag inte.
- Vad vill du ha? - Vet inte riktigt.
Hej. Hur har ni det idag? Doktorn?
- För mycket bubblor i munnen? - Inte så många som tidigare idag.
- Du är för kvick för oss. - Hellre kvick än död.
- Förlåt. Det är miss Anderson. - God dag.
Ursäkta mig.
Dr Stratman! Vilken tur att du är här i kväll.
Tror du jag är för gammal för fest, mrs Garrett?
Nej, men när min man kom hem idag sa han:
Saralee, jag tyckte jag såg dr Stratman"-
- "ligga medvetslös i en säng på sjukhuset".
Jag sa: "Du ser i syne. Inte sant, dr Stratman?
- Vänta. - John? Var är han nu igen?
Det är inte alkoholen. Du ska höra på mig.
Mig kan du inte lura.
- Du skämtar. - Din charm biter inte på mig.
Nej, dr Ohman sa inget idag. För du har hotat honom.
Du har snott min forskning genom flera år-
- och kamouflerat det med ordet "improvisation".
När du nyktrat till kan du be om ursäkt.
- Nej, vänta. Vänta! - Lägg dig inte i.
- Jag beklagar, mr Craig. - Dra åt helvete.
Jag måste fråga en sak.
Vilket sjukhus besökte du idag? Det är viktigt.
Din fru sa att du såg Max Stratman på sjukhuset.
- Slående likhet. - Vilket sjukhus?
Jag mår illa... Flora sanatorium. Fjärde våningen.
Tack.
Jag har bytt om på korten så vi sitter bredvid varann.
- Då får du ingen herre till bordet. - Är det vårt första gräl?
Vad är Flora sanatorium?
- Ett privatsjukhus för rika. - Var är det? Långt bort?
Ett par minuter i bil. Du ska väl inte gå?
- Jag kommer snart. - Jag följer med.
Icke sa nicke.
- Det tog tid. - Har du väntat på mig?
Mr Craigs rock. Din eller min bil?
- Ska vi nånstans? - Till sjukhuset förstås.
Förstås. Jag tar den.
Nu upptäcker de snart att vi båda saknas.
- Vad ska de tro? - Att vi är förälskade.
Säg mig, idag lät du förstå att jag hade vild fantasi.
Nu hjälper du mig. Varför har du ändrat dig?
Det har jag inte. Men du ska snart ändra dig.
- Jag förstår. - Du låter inte övertygad.
Jag är snart övertygad vad dig angår.
- Vänta här. - Hämta mig om jag inte kommer ut.
- God kväll. Talar du engelska? - Lite.
Har ni en patient som heter Stratman?
Vänta här.
- Låt mig sköta pratet. - Som om jag inte fanns.
Doktor Eckart. Kan jag hjälpa till?
Craig. Miss Stratman. En av era patienter-
- kan vara hennes farbror, dr Max Stratman. På fjärde våningen?
- Vi har ingen Stratman. - Känner du igen hans ansikte?
En nobelpristagare. Det är ju du. Vilken ära.
Ja eller nej? Det är brådskande. Får vi se oss omkring?
- På miss Stratmans begäran? - Ja.
Följ mig.
Förlåt.
- Den där? - Han har legat där länge.
- Får jag? - Varsågod.
Kommer du, mr Craig?
Ni tror väl att... Var är miss Stratman?
Hon väntar där nere.
- Förlåt besväret. - Ingen orsak. Jag är bara hedrad.
Inte igen.
Deranyi... Bara för att jag inte åt nån canapé?
Förlåt, jag behöver hjälp. Hur sa? Jag...
- Någon jagar mig. - Av med kläderna.
- Av med dem. - Av med dem?
Sluta, det kittlas.
Vänta, talar du engelska?
- Ja, det gör de flesta här. - Jag behöver hjälp.
För vår gästs skull fortsätter jag på engelska.
- Okej? - Nej nej nej, jag har problem!
Kläder utestänger inte bara sol och luft.
De mystifierar vår anatomi och väcker låga tankar.
Vänta, nån förföljer mig! Två män vill döda mig.
De är där borta... Ring polisen.
Jag kan inte förklara allt...
Nakenhet är fult i Amerika men nu är du i Sverige.
Avbryt inte igen, för då ringer jag polisen!
- Får jag låna handduken? - Absolut inte. Polis?
- Om man träffar en naken svenska... - Det är ingen slump.
Snabbt täcker hon underlivet.
Men om hon var arabiska skulle hon täcka ansiktet.
Önskar tomaterna hemma kunde göra samma sak.
- Sluta sa jag. - Så hon får gå med ansiktet bart?
Om man överraskar en naken kinesiska...
...gömmer hon fötterna.
En samoisk flicka täcker naveln.
En gång mötte jag en samoisk-kinesisk flicka.
Hon hade jätte jobbigt.
På internationella nudistmöten måste man avtäcka hela kroppen.
- Armbågar då? - Det finns inget att frukta...
Och det skulle höja den allmänna moralen.
Vad säger du om nakna armbågar?
- Släng ut honom! - Vi hjälps åt.
Tålamod. Han ska inte stanna länge. Jag fortsätter.
Sluta hacka på mig. Vilka stygga typer.
- Rör ni mig så skriker jag. - Vårt mål är fysiskt välbefinnande.
Hyckleri! Lögner! Hör på mig.
Jag är amerikan och ickenudist och står här med rumpan bar.
Hör inte på honom, han luras. Under tiden-
- är det fritt fram för ficktjuvarna.
Han skinnar er på bara kroppen! Den nakna sanningen.
- Ta på dig kläderna. - Följ med mig.
- Kan du inte klä på dig? - Två män vill döda mig.
Kom.
Ingen fara.
- De är borta. - Ja. Klä på dig.
- De har snott mina kläder. - Behåll handduken på.
Ta mig till stationen. Jag har en lång historia att berätta.
- Det är bråttom. - Visst.
Du behöver inte berätta. Vi har hört allt om dig.
Jag kan förklara. Kan vi inte...
- Sov ruset av dig, mr Craig. - Tack så mycket!
- Jag ska till fjärde. Du? - Sjätte.
Jag tar alltid en uppfriskande promenad innan jag lägger mig.
Det är kyligt i kväll. Det var därför jag tog handduken.
Ingen nyckel.
- Får jag komma in? - Vilken fråga.
Äntligen lever du upp till ditt rykte.
- Jag ska förklara nån gång. - Jag förstår.
Var snäll och be om min nyckel. Rum 443.
Genast.
Varför tar du inte på dig nåt bekvämare?
- För en vacker kväll. - För kvinnan som gör den vacker.
Dr Marceau, telefon. Följ mig.
- Hallå? - Claude? Det är Denise.
- Jag har en naken man här. - Nej. Otroligt.
Hej, det är dr Marceau. Kan ni skicka upp mr Craigs nyckel?
Nummer 443. Självklart är den till honom.
- Skepp... - Nyckeln är på väg.
- Här. Ge mig den dumma handduken. - Tack. Hallå?
Ett ögonblick, tack.
Hallå? Andrew Craig här. Har ni ett rederikontor i stan?
- Häkta upp mig, Andrew. - Ja, avgång och ankomst.
- Vet du vad som hände idag? - Inte nu. Va?
- Dragkedjan. - När öppnar de? Ja, jag väntar.
Min mans sekreterare och mr Farelli har en fantastisk flört.
Tack vare att jag manipulerade bordsplaceringen.
Ja? Vad gör du?
- Delar min lycka med dig. - Strunt samma.
- Hej. Känner du Andrew Craig? - Bättre och bättre.
Min rökrock klär dig nästan lika bra som mig.
Och min fru likaså.
- En mycket påhittig kvinna. - Ursäkta.
Mr Craigs nyckel.
Jag måste gå. Du får tillbaks den i morgon.
- Denise... - Tack, Andrew.
Du glömde handduken.
Du kräver övervakning, Denise.
Absolut.
Hur kunde du? Jag var utom mig av oro.
- Jag önskar jag var hos dig. - Vad hände?
- Du tror mig inte. - Fin...
Det är Claude Marceaus. Jag fick den av hans fru.
- Vad hade hon på sig? - Ett leende.
Jag vill veta allt. Var vill du börja?
Med Denise Marceau och dig? Eller med Emily och dig?
- Du är sotis. - Svara.
När tiden är inne. Jag behöver information om ett skepp.
- Vadå för skepp? - Alla som kommer och går.
- Det står nog i tidningen. - Visst ja.
- Översätt. Jag klär på mig. - Varför är det så viktigt?
Jag tror Stratman finns med i lasten.
Snälla.
- Alla skepp har lagt ut idag. - I morgon då?
The White Explorer mot San Fransisco...
George B. Wilson mot Marseilles...
Boulanger till Antwerpen och Meove till Leningrad.
Leningrad?
Det är nog bara slumpen, men... "meove betyder mås på tyska.
Lindbloms mås. Det var det han ville säga.
Anländer från Tallinn i morgon och seglar till Leningrad.
I morgon kväll... Efter prisutdelningen förstås.
Den äkta Stratman smugglas ut. Bedragaren tar priset.
- Jag hänger inte med. - Det stämmer.
Om vi gör nåt kanske de ändrar sina planer.
De kanske dödar honom. Men i morgon går de i sin egen fälla.
Vi låter polisen finkamma skeppet.
- Har vi några bevis? - Jag har en stark känsla.
Som kan skapa en diplomatisk kris.
Jag älskar allt hos dig utom din försiktighet.
Lindblom sa "mås". Deranyi försökte döda mig igen.
Greve Jacobsson måste vidta åtgärder innan det är för sent.
Okej. Greve Jacobsson kommer på genrepet i morgon.
- Har jag ditt stöd? - Ja.
- Vem är det? - Piccolon.
En herre kom med dina kläder. Du glömde dem i träningshallen.
På stolen. Var han lång och tunn? Då var han ingen herre.
- Han hälsade att ni ses igen. - Så betryggande.
- Var det nåt annat? - Hoppas det.
- Jag tycker lite om dig. - Jag med.
Bra att du tränar. Du är säkert i toppform.
Det är säkert du också.
God natt, kära uppdrag.
God natt, älskling.
Konserthuset, tack.
- Minns du mig? Dr Eckart. - Dig glömmer jag aldrig.
Förlåt att jag smet in, men jag måste tala med dig.
- Jaså? - Om miss Ingalisa Anderson.
Vad är det med henne?
Det vore tråkigt om hon råkade illa ut.
Jag vet inte vem du är-
- eller vad det handlar om. Men du leker med elden.
Stick inte näsan i blöt.
Efter nobelfestligheterna, släpper vi miss Anderson.
- Orörd och förtjusande. - Vad menar du med det?
Hon är i trygga händer.
Hon är på konserthuset.
- Nej, mr Craig. - Jag ringer UD.
Tyvärr måste hon besöka en sjuk släkting i norra Sverige.
Vi har skickat ett meddelande.
Du ska inte göra eller säga någonting.
Speciellt inte till myndigheterna. Uppfattat?
Hennes liv är i dina händer. Vi är framme.
Jag fortsätter.
Res er upp. Jag spelar kungen som ger er priset.
- Du kanske vill ha båda prisen? - Ja, om det andra är för tolerans.
Hans majestät överräcker priset. Dr Farelli...
Och skakar hand. Dr Garrett?
- Förlåt. - Fortsätt.
Ta ett steg tillbaka, bocka och sätt er igen.
Sakta i backarna. Jag vill tacka dig för allt.
- Snälla du... - Jag struntar i nobelpriset.
Men nu vägrar jag låta fel man ta emot det.
Du får problem om nån kröker ett hår på Ingalisa Anderson.
- Mr Craig, bra att du kom. - Var är miss Anderson?
Hon har rest. En familjemedlem är sjuk. Vill du ha en annan?
- Nej. - Sätt dig på scenen.
Jag hinner inte.
- Är nåt på tok? - Inte alls.
- Snälla... - Ursäkta.
Mr Craig!
Hjälp mig. Jag är författare, inte tyngdlyftare.
Mr Craig.
- Är du oskadd, professorn? - Har aldrig mått bättre.
- Varför sov du inte hos mig? - Du frågade inte.
- Vad handlar alltihop om? - Förklara, miss Anderson.
Den andre Stratman är hans tvillingbror Walter, Emilys far.
Alla tror att han dog, men han hamnade i öst.
- Han blev en av dem. - Bind hans fötter.
De vill att han ska jobba åt honom. Eckart är deras ledare.
- Han skröt om sina trick. - Vilka trick?
Det ser dåligt ut om de kidnappar mig.
Det ska se ut som om jag går frivilligt.
Min bror tar min plats på konserthuset. Ingen ser skillnad.
- Men du ska själv vara där. - Vi hinner aldrig.
Vilken roll har Emily?
Först fick hon veta att hennes far lever.
Sen tvingade de henne att samarbeta genom att hota döda honom.
Skyll inte på Emily. Hon älskar mig.
Det gläder mig.
- Mot konserthuset. - Jag är för svag.
Det går bra.
- Vad gör vi nu? - Ingen aning.
Här, sätt dig.
- Vi får skaffa lift. - Måste vi det?
- Kom igen. - Jag som satt så skönt.
Jag tar nästa.
Deranyi!
Vet du vad du gör med mig?
Vi måste gifta oss.
Du har inte svarat... på mitt frieri.
Jag svarar ja, om du tar bort armbågen ur mina revben.
Kom.
- Är du oskadd, professor? - Jag är kaputt.
- Hur... - Dra till dig spaken.
Dr Farelli?
- Hej, mr Craig. - Jag behöver hjälp med Stratman.
- Var är han? - Doktorn är ute.
- Mycket allvarligt. - Dr Garrett. Kom in.
- Ni behöver inte mig. - Jag behöver din åsikt.
Det är en hjärtinfarkt.
Inga hjärtslag. Han måste till sjukhuset.
- Vi hinner inte. - Han är borta.
- Det får inte hända. - Improvisera...
- Vad gör du? - Han måste leva.
Öppna skjortan.
- Du dödar honom. - Undan.
Rör honom inte. Undan.
- Ar jag i himlen? - Stockholm.
Himlen...
Vi gjorde det, dr Garrett. Vi lyckades!
Du lyckades.
- Vänta lite... - Vi är sena.
- Det är riskabelt att lämna sängen. - Det är min stora stund.
Stratman, om jag var du skulle jag stanna här.
Du är inte jag. Ingenting kan stoppa mig.
- Ingenting. Jag mår utmärkt. - Vila dig lite.
Säg det inte till nån vad som än händer.
Hör upp. Kungen är på väg. Mr Craig?
- Hur mår du? - - Bra. Själv då?
Mr Craig? Var är han? Han har inte kommit än.
Att jag måste ha en servitörs uniform i stället för min egen...
Stackars servitör som sitter i bara underkläderna.
Jag som alltid var så stark.
- Du är jätte duktig. Upp dit. - Dit upp? Jag orkar inte.
Till dr John Garrett från USA och dr Carlo Farelli från Italien.
- Låt mig bära dig. - Jag är tjurskallig av mig.
Det går undan. Det är din tur.
För sitt arbete med att omvandla solenergi-
- och för uppfinningen av solenergi drivna raketer-
- tilldelas dr Max Stratman nobelpriset i fysik.
Jag vill tala med dig om din dotter Emily.
- Jag har ingen. - Jag vet allt, Walter.
Stratman.
Hon gjorde det för din skull.
- Se upp! - Jag är inte... Max Stratman.
Dåre...
Ta hand om honom.
En god underhållare vet när det är dags att lämna scenen.
Farväl Max och farväl Walter Stratman.
Adjö till Oskar Lindbloms magiska förklädnad.
- Min far... - Vi måste lura dig.
- Vem är du? - En skådespelare.
Jag gör politiska roller.
Din vän mr Craig har skrivit om mitt slut... Olyckligt.
För en humanitär författargärning
- för ett outtröttligt och okuvligt sökande efter sanningen.
För en fantasi utan gränser-
- tilldelas mr Andrew Craig, USA, nobelpriset i litteratur.
Hur ska jag kunna förklara allt?
Skriv till honom.
Varför oroar jag mig alltid lika mycket varje år?
Det går ju alltid bra.